ORIGEN
DELS CONTES
Els contes
estan omnipresents en les nostres vides, però algú
sap realment d'on vénen els contes? Realment, tothom
està convençut que els contes existeixen
des que l'ésser humà té necessitat
de comunicar-se. És per això que totes les
cultures tenen els seus propis contes i llegendes.
Però els primers
contes documentats com a tals, els trobem a l'orient,
ja cap a l'any 4.000 abans de Crist ( fa més de
6.000 anys! ), escrits en papirs. En aquests contes, per
exemple, ja hi apareixen fades que fan regals als nadons
acabats de néixer o porten desgràcies a
prínceps ( com un conte d'un príncep condemnat
a mort, datat pels voltants del 1.500 a. C. ). En molts
dels contes actuals, de fet, encara s'entreveuen molts
motius orientals, ja sigui en formes de vestir, en llocs
o en formes de pensar.
I tot i tenir tants anys,
aquests contes ja començaven de forma similar als
actuals. "Hi havia una vegada un rei d'Egipte que
no tenia cap fill ..." o "Fa molts, molts anys,
en un llunyà país d'Orient, on el sol s'alça
cada matí amb la seva cara d'or i foc, va existir
un rei molt poderós i cruel ..." són
inicis d'alguns d'aquests contes més antics.
De fet, fins i tot l'obra
d'Isop, amb més de dues-centes faules, està
considerada molt influenciada per la cultura persa antiga.
Així, el primer
recopilatori de contes del que es té noticia és
precisament Oriental, traduït al castellà
el 1261, es titula "Calila i Dimna", però
ja se'n té referència per part d'un rei
de Pèrsia pels voltants del segle VI d.C.
Aquests contes van recórrer
europa explicats per joglars, comerciants i mariners.
De fet, alguns contes encara vénen de més
lluny, com per exemple el conte de la ventafocs, on la
sabata petita que només pot dur ventafocs congenia
perfectament amb la tradició xinesa de la bellesa
dels peus petits. La primera versió europea que
se'n té constància prové ni més
ni menys que d'Escòcia.
Durant l'edat mitjana
van aparèixer molts contes de tradició oral,
dels que n'hi han milers i milers de versions repartides
per tot el món, totes igual de vàlides.
Després de "Calila i Dimna" trobem un
altre recull de contes ... "Les mil i una nits".
"Les mil i una nits"
va arribar a Europa pels voltants del segle XVI, i no
és més que un recull enllaçat de
contes perses, assiris, egipcis i jueus. Aquest llibre
relata l'història d'una noia, que per salvar-se
de la crueltat del rei, cada nit li explica un tros d'un
conte, deixant-lo inacabat. I així és com
en aquest llibre s'enllacen històries tant fantàstiques
com el "Cavall volador", "Simbad",
"Ali Babà i els 40 lladres", "Aladí
i la llàntia meravellosa" o "El lladre
de Bagdad".
Aquests contes influeixen
moltíssim en la mentalitat europea, tant que arriben
també a ser versionats en la cultura popular. No
va ser fins el romanticisme quan autors europeus comencen
a recollir contes de tradició oral purament europea.
Contes com "en patufet" o "la caputxeta
vermella" parteixen d'aquesta base. Aquests contes,
no cal dir-ho, han estat sempre alterats segons les ideologies
culturals i socials de les diferents èpoques que
han viscut, així que difícilment en podem
considerar mai un d'original.
Finalment, cal dir que
d'un temps ençà a la cultura dels contes
europea s'hi estan incorporant, cada vegada més,
contes procedents de l'àfrica i d'amèrica.
Molts contes americans parteixen de variants dels contes
europeus, però molts d'altres ho fan de les cultures
precolombines.
![](images/tornar.gif)
|