![]() |
La
rateta que escombrava la escaleta
Carnestoltes
05 |
![]() |
Vet aquí que una vegada hi havia una Rateta que escombrava l’escaleta. I tot d’una va trobar-hi un dineret, i va dir: -Què en faré, què no en faré del dineret? I anava rumiant... -Si em compro avellanetes em cauran les dentetes, si em compro pinyonets em faran mal els queixalets, què en faré?... -Ah! Ja sé! Em compraré… un llacet de color rosa, me’l posaré a la cueta, per veure si trobo un bon maridet. I així, tota mudada, va sortir al balcó. |
![]() |
Ai no, no, no m’agradeu amb aquesta ronca veu |
![]() |
I
després va arribar un ànec molt polit i en veure la rateta
li va dir: -Rateta, rateta, tu que ets tan boniqueta i jo que sóc tan bon fadrí, que et voldries casar amb mi? -Perquè jo ho pugui saber, a veure quina veu feu? |
![]() |
Ai
no, no, no m’agradeu amb aquesta fosca veu. ![]() |
![]() |
Passava aleshores un gall molt presumit i quan ve veure la Rateta tan presumida, li va dir: -Rateta, rateta, tu que ets tan boniqueta i jo que sóc tan bon fadrí, que et voldries casar amb mi? -Perquè jo ho pugui saber, a veure quina veu feu? |
|
![]() |
-Ai no, no, que em despertaríeu cada matí. |
I heus aquí que passa un gat polit i clenxinat i en veure la
Rateta tan bonica, li va dir: -Rateta, rateta, tu que ets tan boniqueta i jo que sóc tan bon fadrí, que et voldries casar amb mi? -Perquè jo ho pugui saber, a veure quina veu feu? |
![]() |
![]() |
-Ai si, si, que m’agradeu amb aquesta fina veu. I així va ser com el gat va entrar a casa de la rateta. I es van casar. |
![]() |
|
La
rateta tenia l’olla posada al foc, però com que era molt
petita no arribava a remenar-la, Per això va demanar al gat: -Ai marit, maridet meu, a veure si m’ajudeu. Però el gat que li agradava tant i tant, que se la volia menjar, la volia empènyer cap dins de l’olla, així és que la Rateta en veure-ho s’escapà a corre-cuita, cames ajudeu-me, i el gat es va posar a perseguir-la. I
vet aquí que des d’aleshores que els gats encara persegueixen
a les rates. |