González Márquez, Felipe
![](images/gonzalez1.jpg)
Sevilla 1942
Polític andalús. S'afilià el 1962 a les
Juventudes Socialistas i, més tard (1964), al Partido Socialista Obrero
Español en la clandestinitat, mentre exercia com a advocat laboralista a
Sevilla. El 1970 s'integrà a la comissió executiva del PSOE, del qual
esdevingué primer secretari, sota el pseudònim d'Isidoro (1974). Mort
Franco (1975), participà en les negociacions de la reforma democràtica i
reeixí a donar del seu partit una imatge moderada que el convertí en la
segona força política estatal i a ell en el líder de l'oposició.
Malgrat que
en el XXVIII Congrés la renúncia al marxisme dogmàtic i la seva línia
socialdemòcrata l'apartaren uns mesos de la direcció del PSOE, hi retornà
amb més força com a secretari general i cap indiscutit del socialisme
espanyol (1979). Diputat al Congrés per Madrid des del 1977, a partir del
1982 presidí els governs del PSOE, partit que aquest any, el 1986 i el 1989
guanyà les eleccions generals per majoria absoluta.
Europeista i
occidentalista, el 1985 aconseguí l'ingrés espanyol a la CEE, i el 1987 es
confirmava per referèndum la permanència de l'estat espanyol a l'OTAN.
Tanmateix, la contestació social a la política econòmica liberal del seu
govern anà augmentant i culminà el 1989 en una vaga general. Posteriorment,
les acusacions per corrupció sobre alts dirigents del PSOE, les divergències
a l'interior d'aquest, la recessió iniciada el 1992 i l'enfortiment de la
dreta espanyola obligaren González a convocar eleccions anticipades al juny
del 1993, que aquest cop guanyà per majoria relativa. González governà amb
el suport extern dels nacionalistes catalans de CiU, que li fou retirat el
1995. Amb la derrota del PSOE en les eleccions anticipades del març de 1996,
abandonà la presidència del govern.
Les acusacions per corrupció d'alguns membres
del seu partit, la crisi econòmica iniciada el 1992, les divergències a
l'interior del partit i l'enfortiment de la dreta espanyola obligaren
González a convocar eleccions anticipades al juny del 1993. Guanyà les
eleccions, però perdé la majoria absoluta, i governà en minoria amb suport
parlamentari de la coalició Convergència i Unió. La legislatura 1992-95
estigué marcada pels continus escàndols polítics i financers relacionats amb
l'administració socialista, que, atiats per diferents mitjans de comunicació,
deterioraren la imatge pública de Felipe González.
Especialment greus foren
la fugida i posterior captura i judici de l'antic director de la Guardia
Civil, Luis Roldán, i les imputacions contra diversos exministres i altres
alts càrrecs socialistes d'ésser responsables de l'activitat terrorista dels
GAL. Perdé les legislatives del 3 de març de 1996 i passà a exercir
de líder de l'oposició. En el 34è Congrés del PSOE, celebrat al juny del
1997, decidí no presentar-se a la reelecció a la secretaria general i fou
substituït en el càrrec per Joaquín Almunia.
![](images/fletxaesquerra.jpg) |