Suárez
González, Adolfo
![](images/suarez1.jpg)
Cebreros, Àvila 1932
Polític castellà. Llicenciat en dret a Madrid,
prestà serveis a la Delegación Nacional de Provincias (1958-64). Fou cap del
Gabinete Técnico de la Vicesecretaría General del Movimiento i director del
Gabinete Jurídico de la Delegación Nacional de Juventudes. Posteriorment
esdevingué secretari general de Televisión Española i, més tard, director de
la Primera Cadena de Televisión. Nomenat governador civil de Segòvia (1968),
després fou director general de Radiodifusión y Televisión (1969-73). Pel
març del 1975 ocupà la vice-secretaria general del Movimiento i, pel
desembre següent, la secretaria general. Designat president del govern (juliol
del 1976), impulsà la transformació del règim franquista en una democràcia
de tipus occidental. Amb aquesta finalitat promogué la celebració d'un
referèndum (15 de desembre de 1976), que li permeté de convocar eleccions
generals, que tingueren lloc el 15 de juny de 1977.
Guanyades per la
coalició electoral Unión de Centro Democrático, que presidia, fou confirmat
en el càrrec pel rei i formà un nou govern (juliol del 1977), en el qual
introduí successius canvis parcials (febrer del 1978, abril del 1979, maig i
setembre del 1980).
Orientà amb criteri pragmàtic la configuració del nou
sistema polític, tasca per a la qual obtingué el suport de l'oposició
(pactes de la Moncloa, octubre del 1977), pactà amb J.Tarradellas el
restabliment de la Generalitat de Catalunya i cultivà la seva popularitat
com a líder carismàtic d'Unión de Centro Democrático. Fortament desgastat
per l'exercici del poder i afeblit per les discòrdies al si del partit, pel
gener del 1981 dimití la presidència del govern i la d'UCD, de la qual es
separà i a l'agost del 1982 fundà un nou partit, Centro Democrático y Social
(CDS). Diputat per Madrid (1977, 1979, 1982, 1986 i 1988), el 1989 fou
nomenat president de la Internacional Liberal. El 1991, després dels mals
resultats del CDS a les eleccions, dimití els seus càrrecs polítics. Duc de
Suárez des del 1981, el 1994 la Generalitat li concedí el premi Blanquerna
en agraïment a la seva tasca pel reconeixement i la projecció de Catalunya.
El 1991 decidí de renunciar tots els seus
càrrecs polítics. El 1994 la Generalitat de Catalunya li concedí el premi
Blanquerna en reconeixement a la seva contribució al desenvolupament i la
projecció de Catalunya, guardó que recollí al gener del 1995. Al novembre
del 1996 li fou lliurat el Premio Príncipe de Asturias de la Concordia pel
paper exercit durant la transició política espanyola.
![](images/fletxaesquerra.jpg) |