L'aparició de l'ofici de les trementinaires, ve donada per
una sèrie de motius que es remunten fins fa gairebé
200 anys.
3.1.- Context històric:
A mitjans del s.XIX, aleshores, la societat d'aquella zona, d'aquelles
valls, seguia Un model de societat rica, viva i variada; els pobles
d'aquella àrea, com ara Ossera, Tuixent, Cornellana, Fórnols...
havien adoptat Un sistema de producció autosuficient, basat
en la pròpia subsistència per tal de poder tirar endavant,
el fet de viure tant aïllats de la resta de la població
catalana, havia estat Un dels factors, perquè s'hi establissin
uns fonaments culturals i socials propis.
Al llarg del sXVIII, la vall s'havia trobat en una situació
crítica, en la que l'agricultura i les anyades no anaven
bé, l'Alt nivell d'epidèmies i com a conseqüència,
l'augment de la mortalitat, haurien endinssat la vall en una forta
crisi en què el pas de les guerres carlines no afavoriren
la seva situació, sinó que empitjoraren el seu estat;
Un exemple claríssim seria el de la crema del poble de Tuixent,
fins i tot dues vegades.
En definitiva, la gent de la vall havia vist disminuir els seus
pocs ingressos sense haver-hi pogut fer res; no obstant, Un conjunt
de circumstàncies favorables a la zona, provocaren Un augment
de la població, i certa estabilitat d'aquesta, les quals
perduraren fins al moment en què els pobles s'integraren
en la nova economia de mercat capitalista, al s.XIX.
3.2.- Una economia de subsistència:
Aquell sistema d'economia autosuficient, no era complet, ja que
aquesta, tan sols satisfeia les necessitats bàsiques dels
habitants; en quant a l'alimentació i la vida quotidiana,
però, no permetia la introducció del capitalisme a
la vall i conseqüentment, impedia la circulació de diners
en metàl·lic.
Aquest sistema, estava complementat per l'intercanvi d'algunes produccions
artesanals pròpies entre els pobles de la mateixa comarca,
normalment amb les rodalies més altes de la regió.
Tot i això, les limitades xarxes de comunicació i
comercialització, i el poc avançat capitalisme dins
la vall, causant de l'escassetat de diners, havien definit el comerç
d'aquesta. Es necessitaven mètodes efectius per tal que els
aliments que es comercialitzaven es conservessin al llarg de les
rutes entre poblacions; aquest fet va provocar que els productes
de consum, depenguessin de les collites i les estacions.
L'economia de la zona, tot i les millores conservava encara certa
tradició, es mantenia gràcies a l'obtenció
de productes agrícoles per a l'autoconsum de la mateixa manera
el bestiar i la fruita originària de la zona. A més,
existien altres productes elaborats artesanalment, de poca importància,
encara que ajudaven a l'economia domèstica mitjançant
la seva comercialització, Un exemple en seria la mel.
Per una altra banda, el bestiar i els excedents per a l'autoconsum,
eren els productes més comercialitzats que a partir dels
guanys obtinguts eren invertits en productes essencials i de bon
conservar, eren aliments i ingredients d'ús bàsic
comprats a les localitats més properes, com ara la Seu d'Urgell
o bé als marxants, que de tant en tant passaven pel poble.
![](fotos/tuix-antiga.jpg)
3.3.- La societat, organitzada, segons les feines:
La feina del camp, estava marcada i depenia del temps i les estacions,
de manera que la feina quedava repartida en dues parts:
- L'una era el temps de sembra i el de collita (primavera i estiu),
respectivament, on la feina era molt intensa; era el bon temps,
típic de festes majors i reunions familiars.
En aquestes èpoques, s'adoptava la distribució de
les feines, segons sexes i edats (determinades per la duresa o dificultat
de la realització de l'activitat), ja que hi havia força
feina; sempre, l'home era l'encarregat de fer les feines que requerien
més força física, les del camp i les del bosc;
mentre que a la dona se l'hi atribuïen les feines de casa (com
ara cuidar als nens, netejar la casa...), l'hort, la recol·lecció
i producció d'aliment i tenir en compte l'aviram.
- L'altra temporada era la d'activitats menys rigoroses, les artesanals
de reparació; era durant aquesta època que alguns
homes i dones marxaven a fer altres oficis extres.
De tota manera, aquella societat estava formada per tot tipus
d'oficis, des dels mestres, capellans i guàrdia civils, fins
als fusters, ferrers, músics i pastors, passant pels carboners
i hostalers, fins i tot contrabandistes; aquests últims varen
ser determinants, també, per a l'evolució de l'economia
de la zona que suposava aquest ofici aprofitant la poquíssima
llunyania que hi havia amb la frontera; sovint, hi havia Un complot
entre els esmentats i el capellà o altres personatges del
poble, hi havia Un to de les campanades, especial però dissimulat,
que els hi especificava quan hi havia una situació de perill.
La gent ho feia tot per tal de poder sortir i lliurar-se'n de les
dures condicions de vida en què havien de viure.
A partir d'una sòlida bases de treball col.lectiu i solidaritat
entre els habitants de la vall, formaven una estructura social perfectament
precisada, van anar definint al llarg del temps, Un codi social,
no escrit, i unes pautes de conducta situats al capdamunt d'ella.
3.4.- Evolució de la població de la vall:
L'any 1.857, la vall assoleix la seva població màxima
amb 2.805 habitants , al recompte de població mitjançant
Un cens, va ser aleshores quan es va assolir el màxim de
població en la zona, estava superpoblada, és llavors
quan comença la seva massiva despoblació cap a altres
indrets, zones on la industrialització capitalista havia
penetrat amb èxit i d'àrees agrícoles molt
més riques; Els principals focus més atractius per
als emigrants de la vall, eren el Pla de l'Urgell o bé els
pobles o ciutats que s'extenien al llarg del decurs dels rius Ter
i Llobregat, a Catalunya, també a països estrangers
com ara França i la zona Sud-Americana, principalment Argentina
.
Aquelles migracions que varen anar despoblant la vall d'una forma
progressiva, van començar essent tan sols marxes temporeres
per emplenar els mesos menys actius de la zona, finalment varen
esdevenir definitives.
Aquests moviments provenien principalment dels pocs progressos de
la vall, la qual no tirava endavant; l'agricultura mantenia el seu
sistema tradicional malgrat el seu condicionament climàtic
i els seus terrenys limitats en feixes i bancals amb pendents molt
pronunciades, causa dels diversos desnivells típics de la
zona muntanyosa, els camps estaven exposats nit i dia als perjudicis
del temps, per a ells, aquestes condicions eren Un fort desventatge
amb la gran competència que comportaven els productes de
la creixent i nova indústria de la plana lleidatana, la qual
produïa a gran escala Un repertori de productes específics
per al consum de la població.
La vall no pogué suportar l'excés de pressió
demogràfica en què estava sotmesa, poc a poc, s'anà
despoblant, i a mesura que el temps passava, les migracions que
s'anaven produint, eren cada vegada més nombroses.
Si a finals del s.XIX, i ara encara, anéssim passejant al
llarg del decurs del riu La Vansa, aniríem trobant-nos antigues
construccions abandonades i fetes ruïna, que en el seu temps,
havien format part d'aquells pobles que mica en mica s'havien anat
buidant, de la mateixa manera que trobaríem forns de pega
o mines abandonades.
Al llarg del s.XIX, aquell despoblament o s'aturà, la població
continuava disminuint, els habitants continuaven marxant; no obstant
això, aquells pobles varen patir petites recuperacions entre
els anys 1900-1910, 1950-1955 i 1981-1986, causades gràcies
a l'acorrència del turisme creixent, i cada vegada més
omnipresent a la Vall de la Vansa; cal destacar els finals del S.
XX, que en foren els més importants en aquest aspecte.
Deixant enrera aquest últim i gratificant moviment per
a la zona, el seu aïllament no ha desaparegut, sinó
que ha continuat afectant la població en l'actualitat, la
qual ha quedat molt envellida ; el que hem de procurar, és
que la vall no acabi enfonsada en Un oblit absolut del que no se'n
pugui sortir.
|